1976

1976.10.25. Ленинська МОЛОДЬ.

ЧЕТВЕРТА ПЕЧЕРА СВIТУ

В КОМАНДI КРАЩИХ СПЕЛЕОЛОГIВ КРАIНИ, ЯКI ЙШЛИ НА ПОБИТИЯ СВ1ТОВОГО РЕКОРДУ, БУЛО ЧЕТВЕРО ЛЬВIВ'ЯН

Кiлсi. Це звучне слово назавжди залишиться в иашiй пам'ятi, як згадка про велике свято, учасниками якого нам пощастило бути. Там, в кадрах загубленого на памiрських висотах плато Кирктау, доторкнувшись до первозданного, ми вiдчули, яка беззахисна i водночас могутня людина. Ми зрозумли, що найдорожча вiд усього на свiтi дружба, що у кожного в життi повинна бути своя Kiлci. Вона не принесла нам рекордноi глибини i все ж ми вдячнi Kiлci за радiсть, яку пережили, штурмуючи печеру.

Найглибша печера cвiтy знаходиться у Францii. Назва печери “П'ер-Сен-Мартен”, глибина — 1.332 метри. Киiвськi спелеологи, якi вiдкрили Кiлсi, пiд час першого штурму пройшли 1000 метрiв, але дна так i не побачили. Тодi стало зрозумiлим, що печера може виявитися найглибшою в свiтi. Так була органiзована експедицiя “Кирктау-76”, очолив яку вiдомий спелеолог Геннадiй Пантюхiн. На рекордний штурм були запрошенi кращi спелеологи краiни. Таке запрошення одержали i чотири члени львiвського спелеоклубу “Циклоп”: геофiзiк Леся Вовк, технiк Валентин Овчаренко, технiк Мирон Михалеич i автор цих рядкiв.

Сiм тонн слорядження i продуктiв, нарештi, перенесенi до мiсця базового табору. Сюди, на плато Кирктау, ведуть лише вузенькi стежки, i тому всi вантажi довелося переносити на власних плечах. Пiд час виснажливоi одноманiтноi роботи було не до памiрських краевидiв. i тiльки тепер помiчаемо гордi пiки вершин, нiжну блакить вiчних снiгiв. Що стосусться Кiлсi — ii поки що уособлюе лише невеликий чорний отвiр, з якого вiе холодом i пустотою.

Штурм. Спускаемось все нижче i нижче. Десятки мiшкiв iз спорядженням i продуктами закинуто у табори на глибинi 600 i 800 метрiв. I ось стоiмо на тому мiсцi, звiдки вiдступили кияни. Над нами тисячометрова товща землi. Промть лiхгаря вихоплюе з темноти пащi гладких колодязiв, глибини яких ще нiхто не знае. Тепер штурм продовжуватимуть найдосвiдченiшi: кримчани Геннадiй Пантюхiн, Павло Петров .Олександр Шевчук, Олег Чурiн, пермяк Сергiй Евдокимов i львiв'янин Мирон Михалевич. Але штурмова шестiрка про-йшла всього 82 метри. Далi була вода.

“База, база! Я “штурмова”. Пiд нами озеро!” — долинае з теле-фонноi слухавки. Чути рев водоспаду, плюскiт води. Hi ми, нi вони не можемо повiрити, що ив вiдкриеться нам до кiнця. Невже озеро назавждя поховало ходи, якi ведуть далi вниз? Пiля детального обстеження Павло Петров передае: “База! Ви мене чуете? Це все. Kiлci закiчуегься “сифоном”, який без аквалангiв не пройти”.

А вiдтак почався найважчий етап експедици — евакуацiя пiдземних таборiв. Кiлька дiб вдень. i вночi (подiл цей умовний, бо в печерах завжди темно) групи йшли на поверхню, витягаючи за собою сотнi метрiв мокрих i брудних шнурiв, прилади, спорядження. Люди покидали Kiлci. I лише маленький вимпел експедицii “Кирктау-76” залишився свiдченням мужностi i майстерностi першопроходцiв.

Спелеологi — це симбiоз науки i спорту. Пiд час роботи експедицii була проведена зйомка печери, вiдiбранi зразки порiд, взятi проби пiдземних вод, вiдкрито багато нових печер, якi обiцяють бути значно глибшими за Kiлci.

Так закiнчилась експедицiя в печеру, яка стала четвертою (за глибиною) безоднею свiту. Однак плато Кирктау ще не вiдкрило багатьох самоiх таемниць. Допомогти розгадати iх зможуть тi, хто виявить бажання займатись спелеологiею. Спелеоклуб “Циклоп”, який збираеться щосереди в примiщеннi клубу туристiв “Карпати”, запрошуе вcix любителiв цього захсщлюючого виду спорту.

В. ГОРОХ,

учасник експедицii

“Кнрктау-76>.